Wien 1957
God kväll. Jag är tidig eftersom jag vill sluta tidigt i morgon bitti.
Här är blommorna, tidningen och grevinnans cigaretter.
-Har hon ringt ned? -Vet inte.
Du skickar bara ut mig för att köpa saker åt henne.
Du får ju dricks.
-Varsågod. -Tack.
-Inget vatten? -Vattnet är slut.
Men då kommer de att fastna i halsen...
Det är ingen fara. Ta dem.
Jag fryser fortfarande, Max.
Jag vet inte vad jag kan...
Käre, Max.
Du har ingen fantasi alls.
Inte ni heller, grevinnan.
Din fåntratt.
Vill ni ha den vanliga hjälpen?
-Gå till 42:an. Hon väntar på dig. -Jag går dit sen.
-Du går nu! -Jag är dödstrött på henne! Fan!
Du bad om en månadslön i förskott. Rubbet!
Jag gillar folk som håller sina löften.
Okej.
Hennes parfym är vidrig. Den gör mig spyfärdig.
Hon luktar i alla fall inte friterad mat som du. Eller munvatten.
Jag luktar inte munvatten.
Jag doftar av Helena Rubinsteins rakvatten för män med klass.
Tack.
Vi ses snart. Hej då. -Min nyckel, tack.
Min nyckel, tack. Rum 32.
-Förlåt? -Rum 32.
-Vilket rum sa ni? -32.
Han är dirigent på operan.
-Än sen? -Inget särskilt.
Hallå?
En flaska mineralvatten, tack. Iskallt. Tack.
-Nej, ring inte! -Varför inte? Vad är det?
Ursäkta.
Allt väl?
Ja! Ja, det är ingen fara.
Kom in.
God kväll.
-Var det nåt mer? -Nej tack.
-Hej då. -Hej då.
-Religion? -Lucia?
Jag kommer.
Hej.
-Har du väntat mig? -Naturligtvis.
-Kan jag få samma rum? -Som vanligt.
Du verkar konstig. Är du orolig över torsdagen?
-Nej. -Du behöver inte oroa dig.
Ditt fall är enkelt.
Det finns ju inga personer som kan vittna mot dig.
Du borde vara nöjd. Just nu tänker vi bara på dig.
Professorn säger att du är ett särfall.
-Han kommer snart. Visa honom upp. -Naturligtvis.
-Namn? Födelsedatum? -Emanuel Strauss.
-Adress? -Gärtner Strasse 4.
-Religion? -Katolik.
-Namn? -Hansard Wilhelm.
-Födelsedatum? -7 mars 1920.
-Adress? -Blurgasse 27. Jag är lutheran.
-Nästa. Namn? -Chaim Paul.
Födelsedatum?
Adress?
Religion?
Nästa.
Namn?
Födelsedatum?
Adress? Religion?
-Försökte du sova? -Nej.
-Låt mig vara i fred, för Guds skull! -Ursäkta.
Volksoper Trollflöjten
Jag ber om ursäkt.
Ursäkta. Jag har också mina bekymmer.
Naturligtvis.
-Kan du göra mig en tjänst? -Om jag kan.
Kan du täcka upp för mig i morgon kväll?
-Var då? -Här.
Du behöver bara ha min kavaj och vara artig mot gästerna.
-Ställer du upp? -Självfallet.
Bara i en timme.
-God kväll, Max. -God kväll, professorn.
-Har han samma rum? -Ja.
Bra.
Jag har lyckats ta reda på exakt vad spionerna vet om Max.
Här.
"Maximilian Theo Aldorfer. Gjorde karriär hos Kaltenbrunner."
"Tjänstgjorde i Ungern i en byrå på avdelning 4B."
"Lever under antaget namn."
"I Nürnbergarkivet, se akt nummer..."
Högst på sidan står en trea, vilket innebär småpotatis-
-men det fanns en anteckning: "Stod på god fot med högt uppsatta."
De kan leta efter honom.
Max hade fantasi.
Han låtsades vara läkare för att kunna ta sensationella foton.
Ingen av Max "patienter" ska ha överlevt.
Men nån kanske gjorde det.
Känner du igen nån på fotot?
Ja, jag minns henne vagt.
Vem vet om hon överlevde? Mario kanske vet nåt om henne.
-Vem är Mario? -Italienaren! Försök att minnas.
Han skonades eftersom han var en bra kock.
Han och frun Greta driver en restaurang vid floden.
Ja, just det.
Vi kallade in honom som vittne en gång.
Han kommer på nästa möte. Om han vet nåt berättar han det.
Bra.
Träffade du Max? Han verkar uppskakad.
-Jag trodde du hade glömt av det. -Har jag nånsin gjort det?
Strunt samma.
Tänd lamporna.
Vad ska jag ta?
Fenemal. Annars kan jag inte sova.
Bert...
-Du borde läsa en bok. -Jag har testat det.
Om jag läser börjar jag tänka och det är värre.
Då går jag ut och du vet hur det brukar sluta.
-Du behöver en livvakt. -Jag skulle vilja ha dig.
Om jag vore rik skulle jag anlita dig för att göra allt.
Skulle du ställa upp?
Naturligtvis.
Det säger du bara eftersom du vet att jag inte kan det.
-Nej. -Du vill inte pjoska med någon.
Var försiktig.
Du är väldigt bra på det. Det gör aldrig ont.
"En mycket elegant tolkning."
"Uppsättningen kommer bli ihågkommen på Volksoper."
"Jag visste inte vad jag kunde vänta mig av dirigenten Atherton"-
-"men han visade att lovorden var berättigade."
Lyssnar du inte?
Du skiter i dem, men jag vill ändå höra din åsikt.
-Jag vill ha lugn och ro. -Vad är det?
Vi brukar ju alltid läsa recensionerna tillsammans.
Jag vill åka. Jag vill lämna det här stället omedelbart!
Du inser väl att förstaviolinen är en katastrof?
Fröken Hotter spelar för sig själv. Som en idiot.
Jag ger mig av, sa jag!
Lucia, du är galen. Jag måste dirigera i kväll.
Då åker jag ensam.
-Vart vill du åka? -Bort från hotellet och stan.
Och det här landet?
Jag förstår dina känslor, men du verkade glad över att få komma hit.
Lucia, vad har det tagit åt dig?
Det är bara några dagar till. I morgon åker vi till Frankfurt-
-och sen till Berlin och Hamburg. Sen är det klart.
Du är helt otrolig. Otrolig!
-Öppna inte. -Det är portiern med tidningarna.
Jag väntar på fler.
Kom in.
-God morgon. -God morgon. Tack.
Vi har planerat allt.
Gör i ordning rummet. Samtliga kommer.
Jag tror mig ha hittat ett vittne. Kocken Mario kan veta nåt.
Kan det inte anstå lite?
Nej, jag vill få ditt fall avslutat så fort som möjligt.
Du kom alltså inte för att se restaurangen? Vad är det?
Har det hänt nåt?
Det gäller rättegången.
Klaus har förhastat sig lite.
Han hade ringt förr eller senare. Han har ringt alla andra.
Håll ögonen öppna. Man läser ofta om folk som blir angivna.
Ja, i synnerhet av kollaboratörer som du.
Jag vill rensa skallen, men...
-Äter du med oss? -Gärna, Greta.
-Hur går affärerna? -Bra, tack vare vår kökschef.
Gå, Greta. Vi vill prata.
Ja.-Vi ses sen.
Har du träffat Klaus? Sa han nåt till dig?
Han frågade om den där flickan du hade med dig.
Dottern till socialisten. Hon kom...
Hon kom väl från Wien?
Ni är ett besynnerligt gäng.
Jag ska inte gå till polisen. Det hör det förflutna till.
Klaus visade mig...
...ett foto av flickan. Jag sa att jag inte kom ihåg henne.
Jag sa att jag inte kände igen henne.
Jag vill leva i lugn och ro. Greta också.
Tack, Mario.
Jag har aldrig berättat för nån hur du räddade ditt eget skinn.
Ibland när man räddar sitt eget skinn är man redo att göra vad som helst.
-Du kan inte jämföra mig med dig. -Jag vet.
Men det vore trevligt att få prata i lugn och ro.
Vi kanske kan åka ut och fiska. Om du vill.
Visst, om det inte tar för lång tid.
-På söndag? -Visst.
Okej, Mario.
-Bilen är här, sir. -Tack, jag kommer.
Då ses vi i övermorgon på Weber Hotel.
Om du tar flyget, skickar jag en bil till flygplatsen.
Du är en märklig pjäs. Nu önskar du att du hade följt med mig, inte sant?
-Vill du inte shoppa längre? -Nej.
Jag kan inte vänta. Ta planet i kväll eller följ med nu.
Vi kan be dem skicka grejerna till Frankfurt.
Jag är så fånig. Kom igen, du missar planet.
På Weber Hotel i övermorgon. Jag kommer att sakna dig.
Det nappar inte alls.
En gäst sa att han fick en gädda på 4 kg här. Vi trodde honom inte.
Det är för strömt för gädda. Det kanske var en forell.
Men ingen gädda.
Vad är det?
Vad gör du?
Nej. Nej!
-Vad kostar den? -100 shilling.
En annan organisation som är extremt farlig är War Documentation Center.
De har akter på 80 000 SS-ledare.
Jag ska försöka få tag i hans akt där också.
Under tiden vill jag att ni granskar bevisen mot Max.
Då syftar jag på dokumentation som kan vara menlig.
Det här är Max fel. På grund av hans order.
Han skickade nämligen avrättningsordrarna själv.
Vi måste ta reda på om våra fiender känner till det här redan-
-eller om jag kom till arkiven först.
Då kan Max stanna kvar i skuggorna, vilket är det han vill.
Vi har beslutat att gräva djupt i våra personliga historier.
Vi ska konfrontera dem och tala oreserverat och utan rädsla.
Kom ihåg. Vi måste försöka förstå om vi har drabbats av skuldkänslor.
Har vi det, måste vi göra oss kvitt dem.
Skuldkänslor är psykiska störningar. Neuroser.
Vi ska inte lura oss själva. Minnen består inte av skuggor-
-utan av ögon som stirrar och fingrar som pekar ut en.
Kocken Mario är ett vittne. Vi vet alla vem han är, i synnerhet Kurt.
Jag bad honom komma hit i kväll, men han har försvunnit. Vet nån nåt?
Vad ska ni med vittnen till? Varför dra upp allt det här igen?
Det är mitt yrke. Du medverkar ju i det här frivilligt.
Jag vet. Nån pratar och de andra lyssnar.
-Men nåt händer inombords. -Ja, det gör det.
I början var vi rädda, det är vi inte nu.
En annan sak sker också. Jag spelar djävulens advokat-
-och letar rätt på farliga dokument-
-som jag ger till vår kollega, så han kan bränna dem.
Jag har även en lista över vittnen, som jag håller järnkoll på-
-för de är inte lika lätthanterliga som dokument.
Max, du måste lita på Klaus. Minns du när vi höll min rättegång?
Jag mådde uruselt, men det var skönt att få bekänna och få försvara sig.
Det gjorde mig gott att gräla med Klaus när han anklagade mig.
När det var över kände jag en enorm lättnad.
Kanske för att Klaus brände 30 dokument som rörde dig.
-Precis som han brände dina, Kurt. -Precis.
Nu finns det väl inte spår efter oss i arkiven, Klaus?
Han kommer göra samma sak för dig, Max.
Klaus?
Det kanske inte finns några vittnen vid liv...
...men om det gör det, kan vi inte låta dem vara? Låta dem glömma?
Tusen personer på papper-
-gör mindre intryck än ett enda levande vittne som stirrar på en.
Det är därför de är så farliga.
Min uppgift är att leta upp dem var de än är-
-och se till att de likvideras!
Max, våra rättegångar hålls enskilt.
De har ett terapeutiskt syfte. Ju mer chockerande de är, desto bättre.
Bara vittnen kan framkalla det här. De berättar detaljerat-
-och vräker ur sig allt. Du har väl sett det själv?
Vi måste konfrontera dem för att kunna försvara oss.
Vi måste försvara oss. Kriget är inte över.
Vill du leva gömd som en kyrkråtta, får du göra det-
-men vi vill ha tillbaka våra gradbeteckningar.
För vi har inte gett upp.
Jag har inte heller gett upp!
-Jag är ju kvar här hos er. -Du måste vara nöjd, Max.
Jag, Klaus, Kurt, Dobson, Bert... Alla bevis mot oss har försvunnit.
Jag trodde inte det skulle räcka att bara bränna alla papper.
Jag vill bara leva i lugn och ro. Som en kyrkråtta!
Tillbaka till det väsentliga.
Jag måste hitta vittnet som Mario trodde sig ha känt igen.
-Vem är det? -Jag vet bara att det är en kvinna.
Jag vet ingenting om nån kvinna.
Jag vill ringa Weber Hotel i Frankfurt.
Numret? Ett ögonblick.
347229.
Omgående, tack.
Frankfurt-numret jag gav er precis...
347229.
Ja. Avbeställ samtalet.
Avbeställ samtalet. Ja.
Hallå? Hur går det med mitt samtal till Frankfurt?
Det går inte att ringa till Frankfurt.
Varför kom du hit?
Nå?
Varför kom du hit? Varför kom du hit?
Kom du för att avslöja mig? Gjorde du det?
Gjorde du det? Svara!
Varför kom du hit? Varför? Varför? Varför?
Din slyna!
Släpp ut mig!
Max!
Det var längesen...
Säg det. Säg det, säg det, säg det. Säg det!
Jag vill ha dig!
Säg vad jag ska göra. Säg vad jag ska göra. Säg vad jag ska göra!
Nej!
Jag älskar dig.
Min lilla flicka.
Nej, det är ingen här.
Nej. Han har gått upp.
-Ja, gått upp. -Vart då?
De bad honom komma.
-Kommer han vara borta länge? -Det beror på damen.
-Vilken dam? -Amerikanskan.
Amerikanskan?
Dirigentens fru. Hon ville nog bli uppmuntrad.
-Maken, då? -Han har åkt.
Ett telegram från din make.
Om du vill ringa Frankfurt, kan du bara lyfta luren.
-Vad gör du här? -Jag arbetar.
-Vid den här tiden? Vad gör du? -Det sa jag, ju.
Gå ned!
När allt känns förlorat... händer nåt oväntat.
Spöken formas i ens hjärna.
Hur kan man undfly dem?
En vålnad...
...med röst och kropp.
Som är en del av en själv.
Greta tror inte Marios död var en olyckshändelse.
Hon har konsulterat juristen Moritz. Jag ska prata med honom.
Prata inte med någon. Jag vill prata med Gretas läkare.
Nu går vi.
Ger ni er av omedelbart? Ska jag ringa efter en taxi?
Tack. Kan jag få en telegramblankett?
Här.
Kan inte komma till Berlin heller. Vi ses i New York.
Oroa dig inte. Allt är väl.
-Skicka det direkt, är ni snäll. -Givetvis.
God kväll, Max. Jag är väl inte sen?
Jag måste fortfarande förbereda föreställningen. "Eldfågeln."
Inte i kväll, Bert. Jag kan inte lämna receptionen.
Det är väl bara uppskjutet? Jag dansar bättre om jag får repa mer.
-Beklagar blommorna. -Vi skjuter bara upp det.
Jag gör det.
Du bryter alltid av naglarna.
Tack.
Du har alltså en kvinna?
Nej.
Tack.
Max, du litar inte på mig längre. Du har förändrats.
Tack.
Jag har träffat henne igen.
Min lilla flicka.
Du menar den lilla flickan från förr?
Erika...
Jag har hittat henne igen.
Ingen får kröka ett hår på hennes huvud!
Vem skulle drömma om att göra det? Max, var försiktig.
Likvidera henne innan hon vittnar mot dig.
Nej.
-Men... -Nej.
Jag älskar henne.
Vilken galning du är.
Hon var min lilla flicka.
-Hon var väldigt ung. -Men det är hon inte längre.
Jo, det är hon.
Hon är precis sig lik.
Som hon var för mig. Som hon var då.
Jag har aldrig sett dig så förälskad.
Jag trodde hon var död.
Vilken romantisk berättelse.
Nej.
Nej, den är inte romantisk.
-Inte det? -Nej.
Det är en biblisk berättelse.
Jaså? Berätta vad den handlar om.
Det är en berättelse från bibeln.
-Ska jag berätta? -Gärna.
-Den är inte särskilt trevlig. -Fortsätt.
Det var länge sen. Du minns ju hur länge sen det var.
Johann var en fånge som brukade plåga henne.
Hon hade nyligen bett mig förflytta honom.
Jag vet inte varför...
...men plötsligt kom jag att tänka på berättelsen om Salome.
Jag kunde inte låta bli.
Du förstår...
-Det var en biblisk berättelse. -Stackars Max.
Jag sa att jag hade gjort som hon bad annars hade jag missförstått henne.
Du har alltid varit galen. Det är du fortfarande.
Frisk, galen...
Vem har rätt att döma?
Kom ihåg.
Vi sitter i samma båt.
Du får följande möjlighet.
Bestäm datum för nästa möte och försök följa reglerna.
Det gör jag alltid.
Säg det till de andra, inte till mig.
Ni litar inte på mig och jag litar inte på er.
Vår utredning ska befria dig från ditt förflutna.
-Vi måste hjälpa varandra. -Men ändå övervakar ni mig.
Ge oss den information vi behöver, då.
Var hittar jag vittnet som Mario pratade om?
Jag vet inte vad du pratar om.
När vill ni ha väckning?
-Varför? -Så de inte kan föra bort dig.
Vilka då?
Klaus.
Bert, Hans...
Det är inget att skratta åt!
-Om de har med sig en fil, då? -Då får du slåss.
Skratta inte!
Polisen kom hit. De söker fru Atherton, dirigentens fru.
Henne minns du väl?
De tänker höra dig också.
Jag vill bara ställa några frågor till dig och ta mig en titt på dig.
Jag kunde ha kommit en annan gång, men behöver inte prata med honom.
Inte med dig närvarande. Det vore meningslöst.
Rättegången har gjort honom osäker.
-Han har rätt. -Vad menar du?
För första gången såg han vad ni verkligen går för.
Ingenting har förändrats.
Du har fel. Vi har alla genomgått rättegångar. Nu har vi fått bot.
-Det finns ingen bot. -Det är du som är sjuk.
-Annars hade du inte varit med nån... -Det är min ensak!
Nåväl. Icke desto mindre är du sinnesförvirrad.
Det är därför du fiskar i det förflutna.
Max är mer än bara det förflutna.
Varför går du inte till polisen? Om du vill kan jag köra dig dit.
Dr Fogler, jag minns er väl. Ni utfärdade många order.
Då minns du säkert att Max var en lydig Sturmbannführer.
-Minns du det? -Nej.
Jag kan inte tvinga dig att minnas om du inte vill.
Jag vill bara att du vittnar, så vi får veta-
-om din belägenhet är helt frivillig.
Jag har det bra här.
Ni vill väl båda leva i lugn och ro?
Man får lugn och ro när man lever i harmoni med sina nära vänner-
-och respekterar ingångna avtal. Hälsa Max det.
Vi kunde polisanmält honom för mordet på Mario, men det gjorde vi inte.
Max är sjuk, han måste vara nära oss.
Han har låst in dig. Vi kan polisanmäla honom för det också.
Jag är här frivilligt. Kedjan ska förhindra att ni för bort mig.
Tror du att en kedja skulle hindra oss? Din stackars dåre.
En kedja kan klippas av. Ingen oss vill ta till våld.
Jag vet hur det går för era vittnen. Max har berättat det.
Max vet inte vad han säger eller gör. Han är sinnesförvirrad.
Försvinn.
Ge er i väg!
Om du ändrar dig eller om kedjan blir för tung... Ring mig.
-God morgon. -God morgon.
Jag hörde en del oljud i natt och jag vet att ni jobbar natten.
Jag blev orolig. Bröt nån sig in?
-Nej. -Men nån var där.
Jag vågade inte titta ut. Det är för farligt numera.
-När man bor ensam... -Ni inbillar er, fru Holler.
De var väl här?
-Vem var det? -Hans.
Vad ville han?
Berätta!
-Jag är trött och hungrig. -Berätta!
-Ingenting. -Vad pratade ni om?
Vad sa ni till varann?
Jag bad honom gå.
Varför försöker du lämna mig?
Det gör ont.
Jag...
Jag älskar dig.
Max, polisen letar efter ditt vittne. Hennes make också.
När de hittar henne kommer hon att prata.
De hittar henne aldrig så länge Stumm och Adolph tiger.
De säger inget. Det är din vän som oroar oss.
Ska vi hoppas att er kärlek varar i evighet?
Du lovade fortsätta med rättegången.
Aldrig! Jag struntar i den här rättegången. Den är en fars.
Den är en fars! En lek för missfoster.
Missfostren är din och din hora.
-Max, sluta! -Var vi tvungna att träffas här?
-Hissen går inte ända upp. -Här kan ingen höra oss.
Vad gäller det?
Max gömmer ett farligt vittne och vägrar slutföra sin rättegång.
Den ska slutföras. -Max, svara mig ärligt nu.
Den kommer göra allt lättare. Har du blivit kommunist?
Herregud... Den vanliga anklagelsen.
Jag vet att du inte är kommunist. Du är precis som vi.
-Rutten, alltså? -Din jävel!
Vi vill samma sak. Leva i lugn och ro.
Vi har respektabla yrken. Även jag har hedervärda plikter.
-Du hade kunnat jobba med nåt annat. -Bert...
Om jag väljer att leva... som en kyrkråtta...
Jag har ett skäl till att arbeta natten.
Det är ljuset.
Jag skäms i dagsljus.
Vi är stolta över att ha varit officerare i det tredje riket.
Om jag återföddes skulle jag göra om det.
-Sieg Heil! -Sieg Heil.
Ställ den där.
-Du kan hämta de andra. -Okej.
Polisen letar efter dig.
Din make skickade dem.
De har hört oss alla. "När åkte du? Vem såg dig senast?"
Frågor i all oändlighet.
De misstänker inte mig.
Klaus övertygade dem om att jag står över misstanke.
De var väldigt hövliga.
Klaus...
Herregud...
Jag har slutat mitt jobb.
Jag har lämnat hotellet.
Jag vill inte lämna dig ensam.
-Er beställning, herrn. -Tack.
-Kom ihåg, samma sak i morgon. -Naturligtvis.
Har ni bytt lås i dörren? Jag måste också göra det.
-Kitty? -Jag var tvungen.
-Kitty? -Ett ögonblick.
-Ta er hund, är ni snäll. -Men...
Varför så mycket mat?
Det är bäst om vi inte lämnar lägenheten på ett tag.
Bäst vi undviker fönstren också.
Är du rädd?
Hur länge ska vi ha det så här?
Du kan göra slut på det direkt.
Genom att gå till polisen.
-Du är sen. -Har vi stämpelklocka, eller?
Jacob, jag har inte fått min beställning än.
Portvakten sa att du hade gett dig av.
Jag är fortfarande kvar.
Skicka budet till lägenhet 15.
Okej, jag skickar honom igen.
-Tack, Jacob. -Jag gör bara min plikt.
-Vad får det lov att vara? -Lite korv, tack.
Min son Ernst dödades i Afrika 1943. Han fick järnkorset.
Ni måste vara stolt över honom. Han var stilig.
Vi får börja ransonera det vi har kvar.
Han har inte fått några leveranser på tio dagar.
-Har ingen i huset sett nåt? -Jag tycker vi ska slå till direkt.
Hur har Greta det?
Det är ingen fara. Hon klarar sig bra.
Rör den inte!
-Hallå? -Hej, Max. Det är Oscar.
-Du hade sökt mig. -Ja, ringer du från hotellet?
Nej, det kan jag inte göra.
Oscar?
Hör på nu. Jag är desperat.
Jag beklagar, jag har ett avtalat möte. Jag kan inte komma.
Är du rädd?
Du förstår... Jag vill inte...
Jag vill inte bli insyltad i... Du vet vad jag menar.
Max, jag väntar på min krigspension.
Tack, Oscar.
-Ja? -Vet hon inte hur telefonen funkar?
Vad vill du?
Jag vill hjälpa dig. Vad kan jag göra?
Skicka en chokladask.
Max, våra vänner menar allvar.
-Lämna allt och... -Erika...
Min lilla flicka... Du minns väl min lilla flicka?
Min lilla flicka väntar på mig. Hej då.
Jag är hungrig.
Ursäkta mig, fru Holler.
Jag kan inte lämna min lägenhet. Kan ni köpa mat åt mig?
Är ni sjuk?
-En annan person är sjuk. -Jag är inte på väg ut.
-Jag är inte på väg ut i dag, sa jag. -Jag ber er!
Jag väntar på dig.
Adolph, du kan väl handla åt mig?
Visst, om jag får tjejen.
Snälla?
Nå?
Han svarar inte. Han har lagt av luren.
Hur länge har du känt Max?
Det vill jag inte diskutera.
-Dansar du inte för honom längre? -Jag har förlorat honom!
Översättning: Martin Andersson www.btistudios.com